Identificarea biometrică
Funcționarea tipurilor diferite de identificare biometrică se bazează pe faptul că sistemul culege probe despre o anumită trăsătură a corpului sau comportamentului uman, o convertește într-o dată digitală și o stochează într-o bază de date, iar apoi compară proba actuală culeasă cu probele din această bază de date.
Conform definiției oficiale biometria identifică omul în sine, nu după ce cunoaște (cod, parolă) sau ce are în posesie (card, telecomandă). Cele din urmă, în cazul decodificării sau deposedării, în realitate nu vor mai identifica persoana la care au fost inițial atașate.
Tipurile identificării biometrice
În cursul identificării biometrice sunt folosite caracteristici fizice: identificarea amprentei, mâinii, irisului, feței și analiza ADN-ului, respectiv pot identifica caracteristici comportamentale ex. stil de dactilografiere, semnătură sau voce.
Ce este necesar ca o anumită trăsătură a corpului sau comportamentului uman să fie potrivită pentru identificarea biometrică?
unicitate (toată lumea o dispune, dar e diferită de a altora)
permanență (nu se schimbă în cursul modificărilor datorate vârstei, bolilor)
măsurabilitate (se poate converti în dată)
identificabilitate rapidă (performanța așteptată)
acceptabilitate (colectarea probei să nu fie respinsă ex. din motiv igienic)
credibilitate (eliminarea falsificării, evitării)
Cele 4 etape ale metodei de identificare biometrică
Colectare de probe pentru baza de date: scanarea amprentei, mâinii, palmei, vocii, etc. de la toți cei care vor fi afectați în sistemul de identificare.
Crearea bazei de date: sistemul stochează probele colectate ale trăsăturilor biologice, respectiv codurile binare formate din ele, atașat la nume, persoană.
Colectare de probă de la utilizator: sistemul scanează proba actuală de la persoana care trebuie identificată, și o codifică, dacă este necesară.
Verificare sau identificare: sistemul compară proba scanată cu datele stocate în baza de date.
Indicatoarele sistemelor de accese biometrice de control
În cele din urmă comparăm caracteristicile unor sisteme de control a accesului biometrice:
	Identificare	FAR	Timp (s)	Credibilitate	Permanență	Igienă
	Față	2000:1	1	scăzută	nu	corespunzătoare
	DNS	 n.e.d.	ore	ridicată	da	dependentă de probă
	Probă de venă	 n.e.d.	0,4	medie	da	corespunzătoare
	Voce	500:1	5	scăzută	da/nu	excelentă
	Iris	12 000 000:1	 n.e.d.	foarte ridicată	da	corespunzătoare
	Mână	700:1	<5	scăzută	nu	scăzută
	Retină	10 000 000:1	10-15	foarte ridicată	da	corespunzătoare
	Amprentă	1 000 000:1	0,2-0,4	medie	da	scăzută
Protecția datelor și îngrijorări
Uniunea Europeana a decis deja in anul 2004 că pașapoartele trebuie să conțină amprentă. (În Ungaria pașapoartele biometrice au fost eliberate începând cu anul 2006). Prin aceasta s-a născut o bază de date internațională atât de mare, încât a cărei tratare necesită cerințe de siguranță deosebit de serioase.
După 11. septembrie s-a întărit și mai mult urmărirea securității, ajungând la o mărime, care înainte nu se putea imagina. De exemplu datele amprentelor colectate in faza învinuirii (sau irisului în anumite țări) original se găseau numai în procesul de urmărire penală, respectiv cazier judiciar, dar astăzi în urma măsurilor luptei antiteroriste au devenit parte din viața de zi cu zi.
Procedura de identificare a epocii moderne se automatizează, echipamente și aplicații software fac compararea informațiilor primite și stocate, nu grănicerul sau polițistul verifică fotografia sau persoana. Cu toate acestea până în anul 2012 au ajuns în circulație în UE mai multe sute de mii de pașapoarte biometrice false, și mai multe sute de mii, a căror mostră de amprentă nu se poate interpreta. Îndeosebi amprentele copiilor și persoanelor în vârstă s-au dovedit a fi nedemne de încredere, dar PE efectuează deja revizuirea pașapoartelor biometrice.
Atenție, trișează!
Siguranța sistemului de control a accesului biometric este determinată de punctul său cel mai vulnerabil. Din această cauză dezvoltatorii tehnici și cei care trișează caută laolaltă punctul vulnerabil, evident din cauze diferite, dar cu siguranță în competiție între ei.
Deja de mult timp nu este considerat ca serios în siguranța națională un sistem de identificare a amprentei care poate fi indus înșelat cu un deget tăiat, dar chiar și cele mai performante azi încă pot fi înșelate de o amprentă din silicon bine preparată.
La început a fost de ajuns o fotografie imprimată a irisului sau un ochi artificial pentru a accesa neautorizat sistemul, apoi scanerele s-au îmbunătățit și au venit atacurile de succes cu lentile de contact speciale. Utilizarea acestora astăzi duce în mod clar la descoperirea infractorului. Celulele globului ocular își încetează viața așa de repede, încât îndepărtarea lor din locul lor natural în vederea identificării biometrice ar fi o încercare fără sens.
Sistemele de recunoaștere a feței nu pot fi influențate de camuflaje temporare, machiaj, însă cu măști (și aici siliconul este câștigător) s-ar putea reuși trișarea în anumite cazuri. Desigur cea mai sigură înșelătorie este fața nouă formată de chirurgia plastică, dar din cauze medicale și aceasta poate avea efect limitat. Eventual trebuie rugat fratele geamăn din același ovul, deoarece perechile de gemeni perfect identici încă nu s-au putut distinge.
