Suedia este un stat în Europa de Nord, situat în partea estică a peninsulei Scandinave, la tărmurile Mării Baltice (Golful Botnic). Cuprinde ti numeroase insule din Marea Baltică (Gotland, Öland t.a.). Are frontiera comună cu Norvegia la nord-vest (1619 km de lungime), Finlanda (586 km) la nord-est, Marea Nordului împreună cu strâmtorile daneze la sud-vest ti Marea Baltică la est. Are o suprafată de 449.964 km2. Capitala Suediei este Stockholm. Preistoria Suediei începe în era caldă Allerod, cca 12.000 î.Hr., atunci când taberele unor vânători de reni, apartinând culturii Bromme din Paleoliticul Târziu, au fost găsite la marginea ghetii în ceea ce este acum provincia cea mai sudică a tării. 
Această perioadă a fost caracterizată de mici grupuri de vânători-culegători-pescari, care foloseau tehnologia cremenii. Agricultura ti cretterea animalelor, alături de ceremonii funerare, topoare lucrate de cremene ti ceramică decorată, au ajuns în Suedia de astăzi de pe Continent, aduse de cultura Funnel-beaker din cca. 4000 î.Hr. Treimea de sud a Suediei a fost inclusă în aria agrară ti de transhumantă a culturii nordice din Epoca Bronzului, mare parte din ea aflându-se la periferie fată de centrul cultural danez. Perioada a început în jurul 1.700 î.Hr., cu începerea importurilor de bronz din Europa. Minele de cupru nu au fost folosite în această perioadă, iar Scandinavia nu avea depozite de cositor, astfel încât toate metalele trebuiau importate.
Odată adus, metalul era prelucrat conform traditiei locale. Epoca Bronzului din Nord a fost în întregime pre-urbană, oamenii locuind în cătune ti pe ferme cu nitte case lungi de lemn, cu un singur etaj. Nefiind ocupată vreodată de romani, Epoca de Fier în Suedia a durat până în preajma anului 1100, când au fost introduse clădiri de piatră ti ordine monahale. Majoritatea surselor scrise din această perioadă au o credibilitate scăzută. Asta e deoarece fragmentele scrise datează dintr-o perioadă mult mai târzie decât perioada pe care o descriu, sau au fost scrise în cu totul altă regiune, sau sunt mult prea scurte. Situatia climaterică s-a înrăutătit, obligându-i pe fermieri să îti tină bovinele într-un loc acoperit pe durata iernii, ceea ce a avut ca efect pozitiv acumularea anuală de îngrătământ ce putea fi folosit pentru îmbunătătirea solului.
O încercare a romanilor de a muta frontiera imperială de pe Rin până pe Elba a fost întreruptă în anul 9 d.Hr., când germanicii, educati militar de romani, au înfrânt legiunile lui Varus în Bătălia de la Pădurea Teutoborg. La această vreme, se petrecea o schimbare majoră în cultura materială a Scandinaviei, reflectie a contactului sporit cu romanii. Începând cu secolul II d.Hr., mare parte din suprafata agricolă a sudului Suediei a fost divizată, folosindu-se ziduri de piatră. Pământul a fost împărtit, de o parte a zidului în câmpuri încercuite ti pătuni pentru furaj pe timp de iarnă, ti de cealaltă în meleaguri unde pătteau bovinele. Principiul acesta al organizării peisajului a durat până în secolul XIX. Pe timpul romanilor a avut loc prima expansiune masivă a activitătii agrare până pe coasta baltică, apartinând celor două treimi nordice ale tării.
